![Autor: Milan Jaroš](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/44cf7b/2014/09/56111220_48_A_jaros_R38.jpg?width=3840)
Stárnutí není sranda.Psychoterapeutka Martha Crawford pozoruje, že „moje šedivé vlasy už dávno nejsou předčasně šedivé. Najednou mám špatné nohy a častá zranění. Jsou to znaky genetické znaky stárnutí. Nosím ortopedické boty jako moje babička. Už nechodím běhat ven. Asfalt je příliš tvrdý. Přesunula jsem se na běžící pás.“
Pozoruje, jak jí přibývá vrásek, jak roste váček podbradku, přestože se snaží udržet se ve formě. Břicho i zadek nabývají formy, kterou začíná akceptovat. Snaží se najít ve stárnutí pozitiva: „Unikla jsem konečně neustálému obtěžování na ulici, vysokým podpatkům a sluncem spálenému břichu. A odhalila půvab dlouhých kontemplativních procházek. Svobodu, která přichází s tím, že člověk se nevyčerpává angažováním ve všech těch hloupostech kolem.“
Jenže jako psychoterapeutka poslouchá klienty, kteří také stárnou a na věk si stěžují. Naslouchá jim a snaží se jim pomoct. „Pozoruji je, jak se snaží dotáhnout věci, které nestihli, splnit si dlouholetá přání. Poslouchám, jak je zarmucuje, že život skončí předčasně… Naslouchám jejich úzkosti z finanční situace, strachu, že budou v práci nepotřební, úpadku, stěhování se do menších prostor, slyším je bojovat s nekončícím řetězcem sezení u doktorů – příliš mnoho specialistů a seznam léků, který se prodlužuje…“
![Autor: Karel Cudlín](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/45e19e/2015/09/06a0d8c42b78b36b84fc79dbee4ac266.jpg?width=3840&height=2561&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![](https://respekt.mgwdata.net/45e19e/2015/09/06a0d8c42b78b36b84fc79dbee4ac266.jpg)
„Slýchám o penzi a druhých šancích… o náhle koupených motorkách, o nečekaných rozvodech a rozbití dlouholetých vztahů, o zahradničení a o tom, jaké to je octnout se ve fitku a nahlédnout své stáří. O studiu francouzštiny a malby, o výstupu na horu, na kterou vždy chtěli vylézt. O ztrátě libida, problémech prostaty a nefunkční erekci. A o divokých, nečekaných aférkách s partnery či partnerkami o dvacet let mladšími. O samotě. O hněvu, že to světlo zářilo příliš krátce a jak rychle život utekl, jako mžiknutí oka. O infarktech, rakovině a demenci.“
A příběhy stárnoucích lidí ji inspirují k tomu, aby se poučila z jejich chyb, aby se zorientovala - a také tyto zkušenosti nabídla těm, kteří jsou dnes mladší než ona, ale také začnou stárnout.
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].