![Astronaut](https://i.respekt.cz/www.respekt.cz/images/astronaut.png?width=640&height=1500&fit=crop)
Před několika dny oznámil Stan Fischer, americký ekonom a bývalý zástupce výkonného ředitele Mezinárodního měnového fondu (MMF) a současný guvernér izraelské centrální banky, svoji kandidaturu na post šéfa MMF.
Rada ředitelů brettonwoodské instituce však nabídku smetla ze stolu snad ještě dříve, než si ji stačila pořádně prostudovat.
Rada prohlásila, že ve hře zůstávají jen dva kandidáti: francouzská ministryně Christine Lagardeová a předseda mexické centrální banky Agustín Carstens.
Samotná myšlenka Fischerovy kandidatury je ale velice zajímavá a odhaluje mnohé podstatné věci, o kterých jsem v minulých týdnech psal.
Mohamed El-Erian napsal do Financial Times oslavný článek na svého bývalého šéfa. Měřeno profesionální kvalifikací a kulturními předpoklady je Fischer bezkonkurenčně nejlepším kandidátem. Kdyby byl vybírán v otevřené, transparentní soutěži, která vybírá skutečnou hodnotu kandidátů, musel by suverénně zvítězit.
Fischer je ekonom světové třídy, má dobrou, ostře vytrénovanou analytickou mysl, kterou dokáže aplikovat v konkrétních výzvách (policy) i v akademickém prostředí. Podřízené nepoučuje, ale snaží se je vtáhnout (engage) atd. Tolik chvalozpěvy.
Sám Fischer trefně poznamenává, že evropská dluhová krize je důvodem k tomu, aby Evropan nebyl předsedou fondu. V dobách latinskoamerické dluhové krize v osmdesátých letech také nikdo seriózně nenavrhoval, aby byl šéfem fondu někdo z Latinské Ameriky.
Převládající oslavné články na Fischera je vhodné doplnit i kritikou, jakou například nabízí i Felix Salmon ve svém komentáři pro Reuters. Podle autora byl Fischer nejdůležitějším člověkem fondu v dobách asijské finanční krize v roce 1997, kdy byla role fondu v mnoha případech považována za velmi kontroverzní. Pozornosti by prý nemělo ujít, že v letech 2000 až 2005 pracoval s Robertem Rubinem v Citigroup. Přitom Rubinova reputace byla finanční krizí velmi poničena. Fischer se podílel na řízení MMF pod francouzskými technokraty v osmdesátých a devadesátých letech a nepředstavuje tedy změnu, ale návrat do minulosti.
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].