![Astronaut](https://i.respekt.cz/www.respekt.cz/images/astronaut.png?width=640&height=1500&fit=crop)
![Fotografie: Zlí kerbeři tady nejsou, ale venku je to lepší. Foto Ludvík Hradilek • Autor: Respekt](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/3aab9e/2009/03/20643720_vobrazek_562.jpeg?width=3840&height=2550&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Fotografie: Zlí kerbeři tady nejsou, ale venku je to lepší. Foto Ludvík Hradilek](https://respekt.mgwdata.net/3aab9e/2009/03/20643720_vobrazek_562.jpeg)
Patří k dobrému zvyku Respektu, že se dlouhodobě zajímá o postavení osob trpících duševními poruchami. Tématu dokonce věnoval před dvěma týdny jeden ze svých veřejných debatních večerů. Zájem veřejnosti – zejména té odborné právnické – však dosud zůstává poměrně malý.
Z ústavu na chodník?
Třebaže se u nás za posledních čtrnáct let přístup k lidem s duševní poruchou výrazně zlepšil, stále ještě přežívá v izolaci za zdmi obřích ústavů mnohem více pacientů, než je ve vyspělých zemích obvyklé. Lze proto jistě souhlasit s těmi, kdo upozorňují, že je nezbytné investovat do rozvoje alternativ a začít s promyšleným předáváním pacientů do jiných forem péče.
Rozhodně bychom však přitom neměli zapomenout na varovné zkušenosti anglosaských zemí, kde se v 70.–80. letech minulého století odehrála překotná deinstitucionalizace. Než k ní došlo, bylo tamní ústavní péči vytýkáno přesně to, co dnes zaznívá na adresu té naší: že pacienty odděluje od společnosti a vnucuje závislost i těm, kdo by byli schopni určitého stupně autonomie. Kritici přitom měli za to, že komunitní péče bude automaticky levnější a humánnější. Realita však optimistické představy poněkud korigovala. Komunitní služby totiž nebyly ani v USA ani ve Velké Británii schopny zvládnout náhlý příval pacientů a mnozí z nich tak skončili na ulici jako bezdomovci. Je tedy jasné, že má-li systém komunitních služeb…
Předplaťte si Respekt a nepřicházejte o cenné informace.
Online přístup ke všem článkům a archivu